"Täten ilmoitamme, että Teidät on otettu Polyteknilliseen opistoon."
Rakas Taivaan isä.
Suojele aina poikaani Peter Andreasta, —
nyt kun jättää lapsuudenkotinsa.
Älä anna hänen unohtaa velvollisuuttaan sinua kohtaan.
Älä anna hänen langeta suurkaupungin kiusauksiin.
Älköön hän himoitko aarteita, jotka koi syö tai ruoste raiskaa.
Sinun tahtosi mukaisesti kaikki pimeydessä siinnyt —
paljastuu kerran ja saa tuomionsa.
Aamen.
Olen vuosien mittaan säästänyt jonkin verran varoja, —
jotka sinun oli tarkoitus saada sinä päivänä, kun jätät kotisi.
Mutta nyt olet päättänyt kulkea omia teitäsi, —
joten et saa niitä.
Mutta yhden lahjan sinä kuitenkin saat.
Tämän kellon, jonka sain omalta isältäni lähtiessäni maailmalle.
Saat sen siinä toivossa, että se pehmittää kovettuneen sydämesi.
Ja avaa niskoittelevan mielesi.
Jotta kun kerran käännyt pois kadotuksen tieltä, —
avaisit eksyneen sydämesi meille ja Taivaan isälle.
Säälittävää nähdä vanha, ankara pappi noin tunteellisena.
Et voi kieltäytyä... —Mistä en voi kieltäytyä?
Isän omahyväisestä hurskaudesta? Hänen armopaloistaanko?
Pyydä anteeksi sanojasi.
Pyydä anteeksi sanojasi! —En ikinä.
Lyökää uudestaan.
—Pidä varasi, Peter Andreas.
Miksei isä lyö kuten yleensä? —Pidä varasi.
Pidä varasi, ettet päädy Herran kirouksen kohteeksi.
Kun isä nyt ennustaa tulevaisuuteni, voin kertoa, —
että olen tässä talossa tuntenut aina olevani vieras ja koditon.
Lainsuojaton se, ken uhmaa Herraa! —Aamen!
Peter! Peter Andreas!
Tässä on vähän matkaa varten. Ja muista, lapseni.
Jos tarvitset apua, isoveljesi asuu Kööpenhaminassa.
Kiitos, äiti.
ONNEN POIKA
HUONEITA VUOKRATTAVANA
Tällaista täällä on. Vuokra erääntyy kuun ensimmäisenä.
Puhuttaessa Darcyn laista on ratkaisevaa suhde —
maaperän vedenjuoksun verrannollisuudessa —
ja kahden pisteen välisessä tasoerossa.
Mutta mihin tämä suhde perustuu? Ole hyvä.
Pinta—alan ja vedenjuoksun välillä on eksponentiaalinen suhde.
Verrannollinen suhde. Mitä suurempi alue, sitä suurempi vedenjuoksu.
Mitä te teette, herra Sidenius?
Työstän Jyllannin läpi kulkevaa ja meret yhdistävää kanavasysteemiä.
Se lyhentää laivojen merimatkaa ja yhdistää uudet kaupungit.
Hupsuko olette? Kesken luennon?
Enkö ole pyytänyt teitä unohtamaan hölmöt kokeilunne?
Kanavat haaroitetaan suoalueille, jotka voidaan kuivattaa —
nimenomaan Darcyn lain mukaisesti.
Kuulkaapas nyt, herra Sidenius. Noin nuorella kuin te —
ei tule olla muuta intohimoa kuin halu oppia.
Onko selvä?
On.
Olisiko teillä mahdollisesti jotakin työtä?
Vain täksi illaksi. —Sopii. Kiitos.
Keitto on valmiina. —Kiitos.
Ai!
Opiskelen insinööriksi. Olen rahan tarpeessa, —
mutta valitettavasti heillä oli tarvetta vain täksi illaksi.
Noukitteko te aina kaikenlaista mukaanne?
En, käytän tätä projektiini.
Mitä te ennen teitte, jos saan kysyä?
Olettepa te utelias.
Toimin mallina. —Niinkö?
Muotilehdillekö? —En, hupsu.
Olin taideakatemian mallina.
Siis alastiko?
Tietenkin alasti.
Myös miehille? —Tietenkin miehille.
Olette tosi hupsu. Siellä oli vain miehiä.
Se oli hauskaa. Välillä kiusasin heitä —
maalaamalla huuleni ja silmäripseni.
Niinkö?
Ajatelkaapa Venetsiaa, —
josta tuli maailman suurin kauppakeskus juuri siksi, —
että siellä hyödynnettiin vettä ja luotiin uusi kanavajärjestelmä.
Laskelmieni tarkoituksena on tehdä Esbjergistä laguunikaupunki.
Kuvitelkaa pieniä gondoleja, jotka kuljettavat pitkin Esbjergin katuja —
matkustajia ja heidän tavaroitaan tullittomasti tietenkin.
No niin, hupsu. Nyt riittävät insinöörijutut.
Hän hymyilee sinulle.
Sinä viehätät vanhempia miehiä. —Voisitko olla hiljaa, Nanny?
Hän ei olisi hullumpi kumppani.
Mieti ikääsi, Jakobe. Et voi elää loppuikääsi kun nunna.
Sitä paitsi hän on varakas. Hän ei ottaisi sinua rahan takia.
Ole hiljaa, Nanny. Nyt heti.
Oli ihanaa tulla kesäisin kotiin Tanskaan perheen luokse.
Mutta kylmän tullen halusin pian takaisin Sveitsiin.
Saanko kysyä, neiti Salomon, kuinka kauan olitte tyttökoulussa?
Viisi vuotta tarkalleen. Sain ystäviä ympäri maailman.
Jakobe puhuu kuutta kieltä. Tutkinto on kirjallisuudesta ja historiasta.
Niin.
Herra Ivan, te kuulemma etsitte uusia kykyjä.
Erittäin kiitettävää. —Nuorissa on tulevaisuus.
Yhtiömme etsii alati uusia sijoitusmahdollisuuksia.
Miksi me joudumme sietämään kaikkia niitä moukkamaisia neroja?
Herra Salomon, pyytäisin nöyrästi, —
että voisimme vaihtaa pari sanaa kahden kesken.
Ilman muuta, herra Eybert. Mennään viereiseen huoneeseen.
Minun täytyy kertoa teille käyntini varsinainen syy.
Se liittyy... Miten sen sanoisin?
Se liittyy sydämeni tilaan.
Olisiko liian röyhkeää pyytää vettä tai hiukan lisää kahvia?
Agnes, voisitko kaataa vähän lisää kahvia herra Eybertille?
Kiitos. —Kiitos.
Mihin jäimme? Niin, sydämeni tilaan.
Olen hyvin kiintynyt neiti Jakobeen.
Herra Eybert, vaimoni ja minä olemme huomanneet tämän seikan.
Olette hyvää juutalaista sukua ja lisäksi perheystävä.
Puhun suoraan, Eybert.
Olette varmasti miettinyt itsenne ja tyttäreni välistä suurta ikäeroa.
Ettekö ole jo sekoittanut kahvia kylliksi?
Toki.
Oletan, että olette pohtinut tyttäreni asemaa.
Ja niitä testamenttitoimia, joita olen tehnyt hänen suhteensa.
Tyttärenne varallisuus ei ole minulle lainkaan olennaista.
On kyse sydämeni...
Te tiedätte, miten paljon arvostan teitä, —
joten periaatteessa teillä on minun suostumukseni.
Mutta viime kädessä Jakobe päättää itse tulevaisuudestaan.
Minulla on tässä kirja, joka voisi kiinnostaa teitä.
Raamattu. Se on lahja rippipapiltani.
Hyvin tärkeältä mieheltä, pastori Sideniukselta.
Ette kai ole varastanut sitä? —Hän itse omisti kirjan minulle.
"Noudata aina kirkon ankaria lakeja."
15 äyriä. —15 äyriä?
Olin ajatellut... Oletin...
Anteeksi? —Niin?
Kuka tuo herrasmies on? —Hän on Ivan Salomon.
Eikö Salomonin perhe ole tuttu? —Ei.
Saisinko laskun? —Toki, herra Salomon.
Suokaa anteeksi. Saisinko viedä hetken aikaanne?
Olen Peter Andreas Sidenius. Opiskelen insinööriksi.
Etsitte kuulemma henkilöitä, joilla on hyvä ajatuksia. Neroja.
Minulla on pari keksintöä, jotka haluaisin esitellä teille.
Voinko istuutua? —Ilman muuta.
On kyse aivan uudesta tavasta tuottaa energiaa.
Kalliin hiilen sijasta voidaan hyödyntää tuuli— ja aaltoenergiaa.
Yhdistettynä kanava— ja viemärijärjestelmään se mullistaa...
Olkaa hyvä, herra Salomon.
Keksintö on käänteentekevä.
Se muuttaa maamme nykyaikaiseksi teollisuusvaltioksi.
Olisitte kuulemma oikea mies osallistumaan sellaiseen projektiin.
Käyttekö täällä usein? —Tuota...
Voisimme keskustella tästä toisella kertaa.
Suokaa anteeksi. Olen menossa tapaamiseen.
Se on aivan totta, Lisbeth. Hän istui siellä kuin kuka tahansa.
Hänen tyylikkäät vaatteensa, hänen koko...
Hänen perheensä kuuluu maamme rikkaimpiin.
Se voi olla elämäni tilaisuus. —Hys, herra insinööri. Tule.
Muuten, Lisbeth. Voisitko lainata minulle vähän rahaa?
Mistä tiedän, että maksat joskus takaisin?
Tiedät, että voit luottaa minuun.
Minun täytyy voida palata siihen kahvilaan.
Siltä varalta, että Salomon tulee sinne. Se on tärkeää.
Oletko ajatellut, että jos me lyöttäytyisimme yhteen...
Jos hankkisimme yhteisen kodin, kaikki olisi helpompaa.
Se on hyvä ajatus.
Voitko lainata minulle rahaa? —Voit saada juomarahani.
Hienoa. Kiitos.
Hyvää joulua. —Hyvää joulua.
Hyvää joulua.
Nämä sain otettua mukaan. Asiakkaat söivät kaiken punakaalin, —
mutta porsaanpaistia on runsaasti.
Ja karamellisoituja perunoita on yllin kyllin. Ole hyvä.
Ajatella, että tämä on ensimmäinen yhteinen joulumme.
Kiitos.
Ymmärrän hyvin, jos mietit perhettäsi.
Päinvastoin. Mietin Ivan Salomonia.
Välillä toivoisin olevani rikas.
Mutta et ole, Lisbeth. —En niin, mutta entä jos.
Silloin antaisin kaikki rahani projektiisi.
Olin unohtaa.
Skool. —Skool.
Meidän maljamme.
Oliko siinä kaikki?
Herra Sidenius. Siinähän te olette, herra Sidenius.
Tulkaa tänne istumaan.
Kyselin teistä ystäviltäni Polyteknillisestä opistosta.
Onko teillä nälkä? —Ei, minä...
Kaviaaria ja samppanjaa. —Toki, herra Salomon.
Käykää istumaan, herra Sidenius.
Istukaa alas. Kertokaa projektistanne.
Toki.
Yhteiskunta kaipaa juuri teidänlaistanne.
Henkilöä, joka näyttää, että ainutlaatuinen on mahdollista.
Teen juuri laskemia vesimääristä suhteessa pinta—aloihin.
Miten joet ja järvet yhdistetään kanavilla, —
niin että luodaan suoalueiden kuivatusjärjestelmä —
mutta samalla saadaan vettä...
Seis, herra Sidenius. Tulkaa meille päivälliselle.
Haluan, että isä kuulee nerokkaat oivalluksenne. Sinuttelisimmeko?
Ivan. —Peter Andreas.
Projekti on esiteltävä yli—insinööri Bjerregraville.
Jos hän hyväksyy sen, se etenee ministeriön viralliseen hyväksyntään.
Olet maailmanvalloittaja.
Oikea...
Oikea onnen poika.
Anteeksi, että olen myöhässä. Piti turvata perheen tulevaisuus.
Olet humalassa. —Tässä on sisareni Nanny.
Hän on herra Sidenius. Hän opiskelee insinööriksi, mutta on jo nyt nero.
Vai nero? Miltä tuntuu olla nero?
No...
Aiotteko vain seistä siinä tuijottamassa?
Varokaa, ettette jähmety ja muutu lyhtypylvääksi.
Lähden tuohon suuntaan.
Kutsuin herra Sideniuksen meille päivälliselle sunnuntaina.
Näemme siis silloin, herra nero.
Muistakaa kääntää jalkaterät, jos aiotte toiseen suuntaan.
Älä unohda toimittaa keksintöä yli—insinöörille. Se on tärkeää!
Päivää. Minulla olisi projekti yli—insinööri Bjerregraville.
Yli—insinööri on kokouksessa. Antakaa piirustukset minulle, —
niin otamme teihin yhteyttä, kun yli—insinööri on katsonut ne.
Olin ajatellut, että...
Niin. —Kiitos.
Hän siis katsoo sen? —Kyllä.
Kiitos.
Kas niin.
Ja jos sallitte, vedän hihansuun esiin.
Noin. Ja vielä toiselta puolelta.
Ihmettelette kaiketi asuni nuhjuisuutta.
Palasin juuri pitkältä matkalta Panamasta, —
jossa valvoin suuren kanavajärjestelmän rakennusta.
Varmasti vaarallista. Tämä on teille. Olkaa hyvä.
Kiitos.
Ei ole mahdollista.
Olen tainnut unohtaa lompakkoni hotelliin.
Olen pahoillani. Voin lähettää autonkuljettajani tuomaan rahat.
Hän tulee tänne tunnin sisään. Näkemiin.
Ette voi lähteä maksamatta.
Epäilettekö minua huijariksi?
Ettekö tiedä, kuka olen?
Päivää. Olen Peter Andreas Sidenius. Olin sopinut tapaamisesta.
Tervetuloa.
Otanko hattunne? —Kiitos.
Tännepäin.
Käykää tuohon istumaan.
Johtaja Delft. Olen eno tässä talossa.
Minä olen Sidenius. —Jaha, se nuori insinööri.
Sisarenpoikani on kertonut teistä. Hän kutsuu teitä onnen pojaksi.
Nimi ei ole järin imarteleva. Miten sitä sanotaankaan?
Onni on houkan holhooja.
Voiko käydä tähän istumaan? —Toki.
Sisarentyttäreni on hyvin sievä, eikö totta, herra Sidenius?
Neito Salomon on kaunis.
Erittäin kaunis.
Hän ei ole mikään tavallinen tyttö.
Voin kertoa, että hän houkuttaa monia nuorukaisia tähän taloon.
Mihin kauneus kykeneekään.
Sitä paitsi lankoni Philip Salomon on varakas mies.
Rahalla, herra Sidenius, on vetovoimaa.
Ne pienet, pyöreät metallipalat herättävät ihmisen syvimmät tunteet —
ja tuovat esiin sydämen jalot aikeet. Enkö olekin oikeassa?
Mennään tervehtimään perhettä.
Kiitos.
Siellä sinä olet. Sinua odotetaan kiihkeästi.
Isä. Tässä on herra Sidenius, josta kerroin.
Sydämellisesti tervetuloa. —Hän on äitini.
Tervetuloa. —Kiitos.
Teillä on uskomattoman kaunis koti, herra Salomon.
Ja erittäin hyvää viiniä.
Ja naiset... Olette kauniiden naisten ympäröimänä.
Skool, herra Salomon.
Kiitos, että sain tulla kotiinne.
Hän on vanhempi sisareni Jakobe.
Päivää. —Päivää.
Ehkä voisit kertoa hieman siitä projektista. Isä on utelias.
Lähtökohtani on se, että moderni yhteiskunta kehittyy vauhdilla, —
joten energian saanti on erittäin tärkeää.
Energiaongelman avain on myös avain tulevaisuuteen.
On luovuttava kalliista hiilestä, jota ei riitä loputtomiin, —
ja sen sijaan hyödynnettävä luonnon valtavia energialähteitä.
Jatkakaa.
Esimerkiksi aaltojen loputtomat sarjat, —
jotka vellovat valtavalla voimalla rannikoillamme.
Miksi emme käyttäisi tuota voimaa ihmiskunnan hyödyksi?
Suunnitelmani mukaan aaltojen energia otetaan talteen —
valtavien turbiinien avulla, ja sähköä siirretään yli koko maan.
Sama pätee tuulimyllyihin.
Kaikki hyödyntämättömät tuulet, jotka vain viuhuvat yli maan.
Niiden energia voidaan kerätä koko yhteiskunnan hyödyksi.
Herra Salomon voi kenties kuvitella kokonaisia kaupunkeja —
taloineen ja pitkine katuineen, rautatiehalleineen ja tehtaineen.
Kaikki valaistuna sähköllä, jota saadaan tuulesta ja merestä.
Puhuit myös uudesta kansainvälisestä satamakaupungista.
Jos mietitään... —Kiitos, erittäin hienoa.
Ja melkoisen hintavaa, luulen.
Miten herra Sidenius on ajatellut toteuttaa tämän projektin?
Piirustukset ovat yli—insinööri Bjerregravin arvioitavana, —
jonka isä tunteekin, joten nyt pidämme peukkuja.
Kiitos illasta.
Oli kiintoisaa kuulla ystävääsi, mutta hän vaikuttaa unelmoijalta.
Hän on ehkä kypsymätön, mutta älyssä ei ole mitään vikaa.
Minuun teki vaikutuksen hänen ennustuksensa siitä, —
että ne, jotka hallitsevat energiaa, niillä on myös valtaa ja rahaa.
Mutta haluammeko olla tekemisissä hänenlaisensa kanssa?
Eikö hän vaikuta vähän vastuuttomalta?
Miten sitä sanotaankaan? Hurjapää.
Minusta hän oli moukkamainen. Näittekö, miten paljon hän joi?
Hänellä oli todella huonot käytöstavat.
Hän varttui köyhissä oloissa. —Papin poika.
Surullista nähdä, miten köyhyys turmelee ihmisen.
Hän ei ollut lainkaan niin komea kuin miksi hänet kuvailit.
Minusta hän on tosi komea.
Minusta hän on aivan ihana.
Ihana? —Niin.
Olkaa hyvä, herra Sidenius. Yli—insinööri ottaa teidät vastaan.
Oletteko te insinööri Sidenius? —Olen.
Hyvänen aika, tehän olette kovin nuori.
Voimme silti keskustella asiasta.
Aaltoturbiineihinne liittyen löysin lukuisia järjettömyyksiä.
Mutta toiset, tuulivoimaan liittyvät ratkaisut ovat järkeviä.
Miten mieleenne tuli näin mieletön projekti?
Olen kuluneen vuoden käyttänyt kaiken aikani tähän projektiin.
Mutta olen miettinyt sitä lapsesta asti.
Ovatko nuo tarkempia suunnitelmia? Näyttäkää.
Haluaisin teidän täsmentävän kanavajärjestelmäänne.
Puhukaa selkeällä äänellä. —Toki.
Tarkoituksena on rakentaa säätely— järjestelmä satamiin ja vuonoihin.
Meriliikenteen nopeutuminen tekisi Tanskasta modernin teollisuusvaltion.
Ajatukseni on, että laivaliikenne siirretään pois Kööpenhaminasta.
Siitä ei voi tulla maailmankaupan keskusta, —
sillä laivojen on vaikea päästä satamaan kaupungin keskelle.
Sen sijaan voitaisiin rakentaa uusi satama länsirannikolle, —
joka kykenisi kilpailemaan Hampurin ja Bremenin kanssa.
Kuten herra yli—insinööri näkee, eräänlaiseksi Pohjolan Venetsiaksi.
Olette onnellisessa iässä. Siitä puheen ollen, nuorimies...
Asento. Selkä suoraksi.
Tapaamme viikon kuluttua.
Voiko poistua? —Anteeksi?
Mikä tomppeli. Autoritaarinen hölmö.
"Asento, nuorimies. Selkä suoraksi." Tuttu virsi.
"Puhdista kynnenalukset, rukoile, älä vihellä, muista pöytätavat."
Etovaa. Mutta hän pyysi minua palaamaan viikon päästä.
Se on puoli voittoa. Sitä täytyy juhlia.
Samppanjaa ja tietenkin kaviaaria.
Sopii. —Mennään perheen seuraan.
Mikä hätänä? Tämä on kaupungin paras ravintola.
Ilman muuta.
Tuo on sisareni Jakobin sulhanen. Hänen nimensä on Eybert.
Varsinkin tyttöjen äidin poismenon jälkeen.
Tehtailija ja kansanedustajaehdokas. En käsitä, mitä sisko näkee hänessä.
Kaikki kellot pysähtyvät, kun hän astuu sisään.
Mutta hän on leski, ja tyttäret vetoavat siskon hoivaviettiin.
Tuota miestä ymmärrän oikein hyvin.
Jakobe on vanhin sisareni. Hän perii tytöistä eniten.
Minulle oli hyvin tärkeää...
Herra Eybert. —Päivää. Peter Andreas.
Jakobe.
Neiti Salomon, hauska tavata uudelleen.
Siinä voi todella puhua byrokratiasta ja epäpätevyydestä.
Siitä syystä perustin yritykseni, —
joka on nyt maamme suurimpia —
viemäritarvikkeiden valmistajia.
Olemme valmiit tilaamaan.
Hyvät herrat. Naiset. —Ajattelimme...
Mieltä miltä muut ovat? Kaviaaria ja samppanjaa?
Mitä ruokalistalla on tänään?
Alkuruoaksi taimenen mätiä ja viiriäisenmunia.
Sen jälkeen riistalintua parsan kera.
Munakas, juustoa ja selleriä ja lopuksi hedelmäsalaattia.
Otamme koko menyyn.
Tarjoilisitteko nyt samppanjan? —Toki.
Per oli tänään yli—insinööri Bjerregravin luona.
Projekti melkein jo hyväksyttiin. Bjerregrav on todella virkaintoinen.
Isän tuttu. Miten hän sanoikaan? "Puhukaa selkeästi. Selkä suoraksi."
Sinä osaat esittää sen paremmin.
Osaat paremmin. —Suokaa anteeksi.
Hermoiletko yhä? Viimeinen ovi oikealla.
Hei. —Olet hienossa seurassa.
En ollut tuntea sinua.
Hienoja naisia. Se nuorimies on kaiketi se Ivan.
Juuri niin. Voisimmeko olla kuin emme tuntisi toisiamme?
Enkö ole tarpeeksi hieno? —Tietenkin, mutta tämä on tärkeää.
Tämä on tärkeää urani kannalta. Jos perhe saa tietää...
Tämän meidän juttumme.
Voisitko olla kuin et olisi ikinä nähnyt minua?
Projektissani on kyse luonnon omien voimien hyödyntämisestä.
Ilman ryöstöä. Se koskee selkä tuuli— että aaltokoneita —
mutta myös maan eri osat yhdistävää kanavajärjestelmää.
Herra, Sidenius, sallikaa minun esittää teille kysymys.
Olkaa hyvä, herra tehtailija. —Kysyn silkasta uteliaisuudesta.
Tehän opiskelette insinööriksi?
Aivan niin.
Miten teidänlaisenne nuorimies, —
jonka perheessä papinvirka on ollut perinteenä sukupolvien ajan, —
valitsee teknologian tien?
Ette taida arvostaa alaani? —Se vain tuntuu ristiriitaiselta.
Siis tiede uskoa vastaan? —Aivan.
Täytyykö niiden olla ristiriidassa? Kun ajatellaan, —
mikä merkitys insinööritaidolla jo on ollut ihmiskunnalle.
Se on jo lyhentänyt etäisyyksiä rautateiden avulla.
Ja lennättimen.
Puhumattakaan, jos jonain päivänä kehitetään lentäviä koneita.
Se voi tasoittaa ihmisten välisiä eroja —
ja siten olla lopullinen askel —
kohti vanhaa unelmaa maailmanlaajuisesta veljeydestä.
Eikö tuo ole hiukan liioiteltua, Jakobe?
Olen vakuuttunut siitä, että vapaa liikkuvuus poistaa ennakkoluuloja —
ja luo uudenlaisen, oikeudenmukaisen yhteiskunnan, —
jossa yksilö voi elää vapaana ja riippumattomana ihmisenä.
Jaha.
En ole koskaan ajatellut alaani noin ylevällä tavalla —
kuin te juuri kuvasitte.
Saako olla vettä, neiti Salomon?
Kiitos.
Ivan, kuuntele tätä.
Tohtori Engelbrecht sai juuri väitöskirjansa valmiiksi.
Kertokaa, tohtori. Minä keräilen niitä.
Sallikaa minun, neiti Salomon...
Toivoisin, että meillä olisi ollut tilaisuus puhua keskenämme.
Älkää ymmärtäkö väärin, mutta viisaat sananne rikastuttivat minua.
Vierailut tässä talossa ovat kaiken kaikkiaan olleet rikastuttavia.
Vaikken voikaan olla tuntematta tiettyä...
Alempiarvoisuutta.
En ole tottunut perheessänne vallitsevaan avoimuuteen.
Enkä siihen tapaan, jolla te suhtaudutte —
maailman tapahtumiin. Asiana, josta voi ottaa oppia.
Se on niin erilaista kuin minun kotonani.
Me aloitimme ja päätimme päivän kääntämällä selän maailmalle.
Rukouksin ja virttä veisaten.
Voitteko kuvitella, —
että pelkästään se, että on kauniisti ja hyvin pukeutunut, —
katsottiin epärehellisyydeksi Jumalaa kohtaan?
Kun ajattelen lapsuudenkotiani...
Siihen liittyy aina häpeä.
Ja lohduttomuus.
Arvostan rehellisyyttänne, herra Sidenius.
Niin.
Vuokranne on myöhässä. —Rahat ovat tulossa.
Eräs herra odottaa teitä. —Esittelikö hän itsensä?
Hän ei näyttänyt mukavalta. Muistakaa se vuokra.
Eberhardt. —Suo anteeksi.
Vuokranantajasi sanoi, että palaisit pian.
Olin kotona käymässä. —Jaha.
Isä on sairastunut vakavasti.
Lääkärin mukaan hänellä on ilmeisesti syöpä.
Ajattelin, että sinun pitäisi tietää. Puhun sisarustesi puolesta.
Ajattelimme, että nyt kun tiedät isän tilanteen, —
sinä ehkä mahdollisesti rohkaistuisit —
tai pikemminkin tuntisit tarvetta hakea sovintoa.
Mitä tarkoitat?
Haluamatta puuttua asioihisi...
Älä todellakaan puutu minun asioihini.
Huomaan, että on turhaa puhua kanssasi.
Kuten haluat. —Yhden asian haluan kertoa.
Vaikka sinun on vaikea ymmärtää sitä, asia on niin, —
ettei isä ajattele ketään toista niin paljon kuin sinua.
Hän puhuu sinusta päivittäin. He eivät enää yritä muuttaa mieltäsi.
Sen sijaan he toivovat, että elämä jonain päivänä muuttaisi mielesi, —
ja ymmärtäisit, mitä olet heille velkaa.
Ja katuisit ja tekisit sovinnon.
Velkaa ja katumusta ja syntiä. Kiitos, tuo on tuttu virsi.
Halpamaista yrittää isän sairaudella houkuttaa minua takaisin pimeyteen.
Haluatte, että alistun.
Ette kestä, että minä pärjäisin ilman teidän maailmaanne.
Mutta minä pärjään.
Kerro sille niin kutsutulle isälleni, etten ole hänelle mitään velkaa.
Hän sai lapsuuteni. Se saa luvan riittää!
Mitä sinä tuijotat?
Luulitko saavasi tahtosi läpi?
Minusta projektinne ei ole minkään arvoinen.
Se on liian epäkypsä. Olette myös aivan liian nuori toteuttamaan sitä.
Ette ole edes päättänyt opintojanne.
Nimenne on Sidenius. Kuulutteko kenties tunnettuun pappissukuun?
Miten se tähän liittyy?
Voiko yli—insinööri kertoa, —
mistä syystä hän muutti mielensä?
Olen pahoillani, jos herätin turhia toiveita.
Mutta olen vakuuttunut siitä, että teen teille palveluksen.
Koko projekti aaltoturbiineineen ja tuulimyllyineen —
on yksikertaisesti liian naiivi ja lapsellinen.
Ainoa mahdollisuus tässä tilanteessa on se, —
että minä olen henkilökohtaisesti osallisena projektissa.
Se ei ikävä kyllä tule kysymykseen.
Hyvä on. Asia on siten minun puoleltani loppuun käsitelty.
Kiitos käynnistä. Siinä oli kaikki.
Entisenä sotilaana voitte kenties kertoa minulle, —
miten alistuva minun pitäisi olla, jotta hyväksyisitte projektini?
Oletteko järjiltänne? Tämä on lopullinen päätökseni.
Pyydän teitä poistumaan.
Kadutte tätä vielä. —Uhkailetteko te minua?
Jos olisin tiennyt, millainen ahdasmielinen vanha hölmö olette, —
en olisi ikimaailmassa tullut tänne loukattavaksi. Hyvästi.
Missä olet ollut? Mitä sinä syöt?
Tiskivettä? Palvelija.
Pyydä Delft—enolta lainaa.
Olet ystävällinen, mutta kaikki on nyt yhdentekevää.
Mitä tarkoitat? —Bjerregrav hylkäsi projektini.
Olisitpa kuullut, miten hän pilkkasi minun elämäntyötäni.
Olet liian nuori, Per. Ideasi ovat liian radikaaleja. Lähde ulkomaille.
Isä tuntee itävaltalaisen insinööri— yrityksen, joka kehittää kanavia.
Professori Pfefferkornin luokse. He ottavat sinut mielellään.
Kuuntele. Sinun on päästävä pois. Pois Tanskasta.
Pois tästä keskinkertaisuudesta. Kauas Bjerregravista. Ulos maailmaan.
Hae inspiraatiota ja ilmaa siipiesi alle. Todista projektisi hienous.
Pää pystyyn. Näytä, kuka olet. Näytä, että olet onnen poika.
Lupasit tulla käymään luonamme maalla. —En taida jaksaa.
Älä viitsi. Juuri sitä sinä kaipaat.
Koko perhe on siellä. Siitä tulee hauskaa.
Molemmat sisareni ovat siellä. Molemmat.
Totta totisesti, siinähän on herra Sidenius.
Nanny—neiti. —Älkää viitsikö.
Jakobe—neiti. —Herra Sidenius.
Toivotan nuoren neron tervetulleeksi kesäasunnollemme.
Toivottavasti juna ei ollut myöhässä.
Ennen muiden tuloa meidän on hoidettava käytännön asiat.
Käykää istumaan.
Kiitos, Ivan.
Kuten näette, rahat siirretään joka kuun ensimmäinen päivä.
Pitäkää kirjaa kaikista kuluista.
Ilman muuta.
Haluan, että painotatte herra Salomonille, —
että pidän maksuja lainana —
jonka vakuutena on odotettu voitto keksinnöstäni.
Huomioitu.
Saanko tehdä sopimattoman kysymyksen? Olen huomannut, —
että herra Sidenius on vaihtanut puolta Salomonin tyttärien suhteen.
Että nyt herra Sidenius kosiskelee vanhempaa sisarentytärtäni Jakobea.
Olisi epärealistista elätellä minkäänlaisia toiveita —
niin suurenmoista naista kohtaan.
Tarkoitatte kai niin varakasta?
Anteeksi? Ei tietenkään. —Ei, ei, ei.
Allekirjoittakaa tähän vastaanottaneenne rahat.
Äiti. —Niin?
Voimmeko siirtää minun ja Eybertin kihlausta?
Jos niin toivot. Olemme aina kunnioittaneet Eybertiä.
Hän on hyvää juutalaista sukua, ja isä tietää hänen varallisuutensa.
Oletko varma, että rakastat häntä?
Herra Eybert tuo turvaa, ja hän on hyvä keskustelija.
Murehdin myös hänen tyttäriään. He tarvitsevat naisen ohjausta.
Voisiko olla mahdollista, että ystäväsi suostuisi —
pyytämään Bjerregravilta anteeksi?
Toki. Voimme myös pyytää Venäjän tsaaria eroamaan.
Bjerregravin kaltainen ahdasmielinen teknokraatti —
ei saisi päättää niin uraauurtavasta projektista.
Olen samaa mieltä. —Mutta hyvänen aika...
Sijoitukselliselta ja yhteiskunnalliselta kannalta —
nuoren Sideniuksen ajatukset ovat vaikuttaneet minuun syvästi.
Jos voimme hyödyntää vihollisena pitämiämme luonnonvoimia...
Mutta Bjerregrav on ja pysyy pullonkaulana.
Hän on Tanskan virallinen tekninen asiantuntija.
Korkein ja ainoa instanssi, joka voi antaa projektille hyväksynnän.
Jos Bjerregrav hylkää projektin...
Olisiko Bjerregrav eri mieltä, jos sinä ottaisit häneen yhteyttä?
Otetaan rauhallisesti.
Lähteköön Per Itävaltaan professori Pfefferkornin luokse.
Kuunnellaan hänen mielipiteensä Peristä ja projektin kestävyydestä.
Ei ollut kovin kohteliasta kesken...
Ette ole lainkaan katsonut minua. —Enkö? Olen pahoillani.
Sanokaa suoraan. Onko kiinnostuksenne laantunut?
Siksikö, että pidätte minua lapsellisena ja yksinkertaisena?
Miksi pitäisin teitä lapsellisena ja yksinkertaisena?
Minulla on paljon muita kosijoita. —Varmastikin.
Paljon teitä parempia miehiä.
Miehiä, jolla on paljon realistisempia suunnitelmia.
Joten sanokaa suoraan. Onko kiinnostuksenne laantunut?
Nanny.
Juuri noin. Hienoa.
Mitä haluatte minusta? Miksette voi jättää minua rauhaan?
Olen ajatellut teitä tauotta.
Ettekö ymmärrä, että teidän täytyy pysyä erossa minusta?
En. Liikutitte sieluani tavalla, johon kukaan muu ei ole kyennyt.
Haluan tietää, mitä tunnette minua kohtaan.
Olette kaunis.
Olette älykäs. Olette rikas. Minä en ole mitään.
Taidatte yliarvioida tunteenne minua kohtaan.
Minun ei tarvitse selittää. Kihlaukseni on jo päätetty.
Missä lapset ovat?
He voivat jäädä kotiin pelaamaan korttia.
Missä Nanny on? Hän tietää, että lähdemme ajelulle.
Jos häntä harmittaa, annetaan hänen olla rauhassa.
Ole hyvä. —Kiitos.
Siirrytkö vähän? Minä siirryn sitten.
Lähdepä.
Kiitoksia.
Mieleeni tuli se nuori ruotsalaisopiskelija, —
joka löi vetoa siitä, että saisi saksanhirven juosten kiinni.
Tunnin juostuaan hän kaatui kuolleena maahan. Sydän petti.
Uskotko siihen tarinaan? En uskonut siihen edes poikasena.
Tarina kuulostaa uskottavalta. —Tekö siis uskotte siihen?
Itseään kunnioittava mies voi toteuttaa sen, mitä päättää.
Maksoi mitä maksoi.
Mutta saksanhirvellä on neljä nopeaa jalkaa.
Tärkeää ei ole nopeus vaan tahto ja kestävyys.
Teistäkö siis tahto voittaa luonnonlait?
Ikävää, jos olette kadottanut uskonne tahdonvoimaan.
Mitä tarkoitatte?
Saisitteko tahdonvoimanne takaisin, jos saisitte todisteen?
Siinä tapauksessa annan teille mielelläni todisteen.
Herra Sidenius, nouskaa takaisin kärryihin.
On terveellistä ojennella jalkojaan.
Miettikää, mitä se tekisi Tanskalle, —
jos kansanedustaja saisi takaisin uskonsa tahdonvoimaan.
En voi sallia sitä, että juoksette kärryjen rinnalla.
Minun täytyy siis juosta niiden edelle.
Näettekö, herra tehtailija? Pidin sanani.
Oliko tämä vedonlyönti?
Minua vain hiukan huimasi. En joutunut edes juoksemaan kovaa.
Jakobe—neiti, kukkanne.
Kukkanne.
Rakastatte minua. Ettekö rakastakin?
Haluatte olla minun. Ettekö haluakin?
Haluatte olla minun. Ettekö haluakin? Te rakastatte minua.
Eikö niin? Te rakastatte minua. Haluatte olla minun. Ettekö haluakin?
Haluatte olla minun.
Ettekö haluakin?
Haluan.
Kun pato on valmis, —
voimme välttää tulvat edempänä laaksossa.
Ja voimalaitoksen avulla voimme toimittaa sähköä koko alueelle.
Se avaa uusia mahdollisuuksia kaikille täällä asuville.
Päivää, rakas ystävä.
Toivon, että sinulla on kaikki hyvin Itävallassa, —
ja että professori Pfefferkorn pitää sinusta hyvää huolta.
Meillä oli niin vähän aikaa ennen lähtöäsi.
Päivät kiisivät ohitse, mutta sydän vaati osansa.
Muistan jokaisen yhteisen hetkemme elämäni onnellisimpana.
Rakas Per. On kulunut kauan siitä, kun viimeksi kuulin sinusta.
Aivan pienikin tervehdys sinulta ilahduttaisi minua.
Mutta sinulla on arvatenkin kiire.
Odotin sinulta kirjettä koko eilisen päivän.
Tulin pahalle päälle ja menin sänkyyn kymmeneltä —
ja vihasin sinua sydämeni pohjasta yhteentoista asti.
Rakas ystävä. Etkö voisi antaa insinööritaidon levätä hetken, —
hypätä junaan ja tulla pikaisesti kotiin.
Antaisit minulle suukon. Vain yhden pienen suukon.
Se tuntuisi ihanalta.
Tiedätkö muuten, ettet ole ikinä sanonut rakastavasi minua?
Haluaisin kuulla, miltä kuulostaa, —
kun rakkaani sanoisi, että hän rakastaa minua.
Mutta voit harjoitella siksi kunnes tapaamme.
Voimme tunnustaa sen toisillemme samaan aikaan.
Mikä Jakobea vaivaa? Näitkö hänet pöydässä?
Tyttörukka. Hän on vain kateellinen, kun ei mene naimisiin ensin.
Häntä raivostuttaa, ettei hän voi tanssia häävalssia Perin kanssa.
Kerropa, oliko sinulla siksi niin kiire naimisiin.
Mitä tarkoitat? —Halusit ehtiä ensiksi.
Et ole antanut anteeksi sitä, että sinut torjuttiin.
Sinä kannat kaunaa. —Olet humalassa.
Keskity nyt tanssiin. Tallot kenkiäni.
Onko kaikki hyvin? —On, äiti.
Kaipaatko häntä? —Tietenkin kaipaan.
Erityisesti tänään.
Hänessä on jotakin...
Mitä? —En tiedä...
Hänessä on jotain kätkettyä ja juuretonta, —
jota me emme ymmärrä.
Emmekä ole edes tavanneet hänen perhettään.
Tiedätkö, tietävätkö he ylipäätään teidän suhteestanne?
Per sanoi, että ennen lähtöään hän tapasi veljensä kadulla, —
ja kertoi, että olimme kihlautuneet.
Älä pahastu, mutta oletko varma?
Varma mistä? —Että sinä ja Per sovitte yhteen?
Ettei teidän suhteenne ole aivan epänormaali?
Ettei sosiaalinen asemanne ole liian erilainen?
Ettei hänen kristillinen taustansa ole vastoin juutalaista uskoamme?
Ja hänen leppymätön vihansa sukuaan kohtaan...
Olen tehnyt valintani, äiti. Minä rakastan häntä.
Halusin vain olla varma siitä, että olet täysin vakuuttunut.
Päivää. Mistä löydän toimistosihteeri Sideniuksen?
Toinen kerros, neljäs ovi oikealla. —Kiitos.
Sen näkee päältä. —Niin. Juutalaistyttö.
Sisään.
Päivää. Nimeni on Jakobe Salomon.
Tiedän, että veljenne on kertonut teille minusta.
Syy tänne tulooni on se, että yritän ymmärtää.
Veljenne Per, minun kihlattuni, —
on tuntenut itsensä vieraantuneeksi omasta perheestään.
Ainoastaan tekö toivoitte tätä veljeäni koskevaa keskustelua?
Niin.
Veljeni ei siis tiedä käynnistänne?
Ei. —Ymmärrän.
Pitää liiankin hyvin paikkansa, että veljeni jo lapsuudessaan —
vieraantui perheestään.
Hän on järjestelmällisesti paaduttanut mielensä.
Hän on tuntenut murheellista iloa uhmatessaan kaikkia velvollisuuksia.
Ja heitäkin, joille hänen pitäisi olla kiitollinen ja kunnioittava.
Edes nyt isämme ollessa kuolemansairas hän ei halua katua.
Hän on yrittänyt riuhtaista itsensä kodista ristimänimensäkin muuttaen.
Kutsutte häntä kuulemma Periksi. —Niin.
En salaa mielipidettäni.
Oletan, että haluatte rehellisen kantani.
Myös hänen kihlautumisensa teidän kanssanne —
on harkittua kapinointia kotia vastaan.
Peter Andreas on lähtöisin kristillisestä kodista.
Hän tietää, että vanhemmille kristinusko on kaikkea hallitseva, —
eivätkä he hyväksy mitään onnea, —
jollei sillä ole perustaa kristillisessä jumalanpelossa.
Mikäli tällä seikalla on mitään merkitystä, —
niin voin sanoa teille aivan suoraan, —
etteivät vanhempamme hyväksy teidän liittoanne.
Saavuin tänne toivoen käyntini johtavan sovintoon.
Käsitän nyt menetelleeni lapsellisesti.
Silti en kadu tuloani.
Anteeksi. Onko minulle postia?
Ei, herra Sidenius. Ei tänäänkään.
Kiitos.
Kolikko, hyvä rouva.
Hän asuu täällä.
Herra Sidenius. Teille tuli sähke.
Kiitos.
Onko se vakavaa?
Tämä on veljeltäni.
Isäni kuoli viime yönä.
Olen pahoillani. Otan osaa, herra Sidenius.
Voitte matkustaa kotiin nyt saman tien.
Ei kiitos.
Kuten haluatte. Jos voin jotenkin auttaa...
Eräs nainen tuli teitä tapaamaan. —Sen täytyy olla väärinkäsitys.
Vieras. Hän tuli varmaankin junalla.
Junalla?
Iltaa.
Miten...
Säikähditkö? —Tule sisään.
Sinulla oli sittenkin ikävä minua.
Nyt olen luonasi.
Voi, Per. Ystäväni. Tuhatkertaisesti ystäväni.
Mikset kirjoittanut? Olisin voinut järjestää vaunut.
Olin epävarma siitä, pitäisikö minun tulla.
Mutta sitten minusta tuntui, että oli pakko tulla.
En voinut kertoa mitään äidille enkä isälle.
Keksin sanoa, että lähden vierailulle ystäväni Rebekkan luo Breslauhun.
Jäätkö tänne? —Kahdeksi päiväksi.
Sinulla on varmaan kova nälkä. Haluatko syötävää?
Delft—eno oli lukenut lehdestä isäsi kuolinilmoituksen.
Olen kauhan pahoillani, Per. Onko sinulla ollut raskasta?
Ei. Oli helpottavaa, etten tuntenut mitään.
Eräänlainen vapautus.
Ajatella, jos olisit ehtinyt tehdä sovinnon isäsi kanssa.
Jos olisit tavannut hänet, ehkä kaikki olisi ollut toisin.
Meidän täytyy olla rehellisiä toisillemme.
Meidän täytyy voida luottaa toisiimme. —Niin.
Minun täytyy tunnustaa yksi asia. Älä suutu.
Kävin huoneessasi Kööpenhaminassa ennen tuloani.
Ikävöin sinua niin. Tarvitsin ympärilleni jotakin sinusta.
Ja sitten kirjoitin sinulle kirjeen, mutta en lähettänyt sitä.
Otin sen mukaan.
"Rakas Per."
"Hyvä ystäväni. Voin itkeä ilosta tuntemalleni häpeälle."
"Sinusta tuntemalleni huolelle ja epäilykselle."
"Vasta nyt ymmärrän, millainen ihminen olet."
"Mistä sinut on tehty, ja miten sinusta tuli tuollainen."
"Suuruutesi on myös ristiriitaisuutesi."
"Vartuit ahdasmielisyyden ja taikauskon paineen alla."
"Se puolustaa heikkouttasi, —
mutta selittää myös valtavan voimasi."
"Sinun halveksuntasi ja itsepäisyytesi."
"Nyt viimein ymmärrän sosiaalisen oikeudenmukaisuuden tärkeyden."
"Kun nyt hitaasti olen oppinut ymmärtämään sinua ja taustaasi, —
käsitän synkän ja vastahakoisen yhteenkuuluvuuden tunteen —
nälkäisten ja köyhien, valosta ja ilmasta —
ja arvostuksesta kamppailevien ihmisten kesken."
"Ihmisten, joiden on tulevaisuus."
Kiitos.
Tämä se on elämää, Jakobe. Elämää vapaudessa.
En voi käsittää, että matkustit näin kauas vain minun takiani.
Matkustan vaikka maailman ympäri, jos saan olla hetken kanssasi.
Ehkä nyt olisi oikea hetki sanoa se.
Niin. Sanoa mitä?
Minä...
Minä rakastan sinua. —Minä rakastan sinua.
Hyi helkkari. En huomannut tuota.
Mitä tuo tuolla tekee? Siirrytään muualle.
Käännytään selin. Katsotaan tuota ihanaa näkymää.
Kuuletko sinä? —Mitä?
Etkö kuule? Kirkonkellot.
Emme saa olla missään rauhassa. Ne vainoavat minua.
Katso tuota kalpeaa miestä. Miten hän ylvästelee julkeudellaan.
Katso hänen alhaista nöyryyttään ja tapaa, jolla hän näyttää kurjuutensa.
Vihaan sitä! —Lopeta.
Onko kukaan koskaan tohtinut sylkeä inhonsa kasvoillesi?
Älä. Lopeta. Per, mitä sinä meinaat?
Lopeta.
Älä.
Per, lopeta. Lopeta. Katso minuun.
Lopeta nyt.
Mutta... —Katso minuun. Lopeta.
Välillä tunnen itseni vuorenpeikoksi, —
joka ryömi kolostaan ollakseen ihmisten seurassa.
Mutta joka sitten huomasi, että valo oli liian kirkas.
Se ei kestänyt auringon säteitä, joten se ryömi takaisin luolaansa.
Takaisin pimeyteen.
Nuku. Tämä oli pitkä päivä meille molemmille.
Viihdyttekö luonamme, Sidenius? —Erittäin hyvin.
Olen oppinut täällä enemmän kuin Polyteknillisessä opistossa.
Mukava kuulla.
Olen tutkinut projektianne.
Joistakin yksityiskohdista voidaan keskustella.
Erityisesti mitä tulee risunkiverhoukseen ja tukivalleihin.
Sekä luonnokseen koskien vuonojen tukirakennelmia.
Ilman muuta, herra professori.
Mutta kaiken kaikkiaan, herra Sidenius...
Olen hyvin vaikuttunut.
Ymmärrätte suurenmoisella tavalla luonnonvoimia, —
ja sitä, miten niitä voidaan hyödyntää.
Kiitos, professori. Tietäisittepä, mitä kehunne minulle merkitsevät.
Toivon totisesti, että Tanska osaa arvostaa lahjakkuuttanne.
Kiitos.
Kiitos. Kiitoksia.
Rakkaat ystävät ja arvoisat vieraat.
Tämä on erityinen ja liikuttava päivä minulle ja vaimolleni, —
sillä meillä on suuri ilo ilmoittaa —
vanhimman tyttäremme Jakoben ja Per Sideniuksen kihlauksesta.
Haluaisin sanoa pari sanaa tuoreelle kihlaparille, —
joka tänään on antanut ensimmäisen avioliittolupauksensa.
Aloitan sinusta, Per, tulevasta vävypojastani.
Olet kaiketi itsepäisin tapaamani ihminen.
Hyvässä ja pahassa.
Eniten hyvässä.
Kun mietin, miten sinnikkäästi ponnistelit, —
jotta saisit Jakoben omaksesi, —
ja kuinka taipumattomasti olet kamppaillut projektisi puolesta.
Olit opintomatkalla Itävallassa professori Pfefferkornin opissa, —
ja hän piti Perin ajatuksia ja oivalluksia nerokkaina.
Eikö olekin hienoa?
Haluan tässä kertoa, että olemme muodostaneet konsortion —
varakkaista henkilöistä voidaksemme toteuttaa projektisi.
Näyttää siltä, että projekti —
rahoituksen puolesta on toteutettavissa.
Onnen poika. Tulevaisuus on sinun.
Iltapäivää tai iltaa. —Se epämiellyttävä mies kävi täällä.
Hän jätti teille kirjeen.
Voin tarjota vain vettä. —Ei kiitos.
Kauanko äiti on ollut Kööpenhaminassa?
Isäsi kuoltua minun piti lähteä pappilasta.
Minulla ei ollut muuta paikkaa, —
ja halusin olla Eberhardtin lähellä.
Onpa sinulla hienot vaatteet.
Ja sinulla on maailmanmiehen käytöstavat.
Ymmärsin veljesi puheista, että olet löytänyt varakkaan perheen, —
joka kustantaa elintapasi.
Eberhardt ja minä päätimme säästää isäsi —
siltä surulta, että sinulla on suhde juutalaisen pohatan tyttäreen.
Sinua kutsutaan onnen pojaksi.
Mitä se sellainen on?
Mistä äiti halusi puhua kanssani?
Et tullut isäsi hautajaisiin.
Mutta aivan viimeiseen asti hän toivoi, —
että löytäisit takaisin nöyryyden tielle.
Hän halusi, että annan sinulle tämän hänen kuolemansa jälkeen.
Siksi pyysin Eberhardtia käymään luonasi.
Kello oli isällesi hyvin tärkeä.
Ja minä sanon sinulle, —
miksi hän viimeiseen asti vaati, että se annetaan sinulle.
Kun isäsi oli nuori ja lähdössä latinakouluun, —
hänen isänsä vaati saada hänen matkalaukkunsa avaimen —
voidakseen nähdä, mitä isäsi otti mukaansa.
Isäsi loukkaantui siitä ja matkusti pois hyvästelemättä.
Saapuessaan illalla kouluun hän avasi matkalaukun —
ja löysi tuon kädessäsi olevan kellon.
Nyt hän ymmärsi, että se oli lahja.
Että sen oli tarkoitus olla yllätys.
Isäsi itki katkerasti ja kulki katumuksen vallassa läpi yön —
koko matkan takaisin ja heittäytyi isänsä kaulaan ja pyysi anteeksi.
Tuona nöyrtymisen yönä —
isäsi löysi tien valoon ja rauhaan —
ja Taivaan isän luokse.
Älä koskaan unohda isäsi sanoja.
Lainsuojaton se, ken uhmaa Herraa.
Taidan sittenkin ottaa lasin vettä.
Tuolla on pieni keittiö.
Oletteko varma? —Olette aivan varmasti raskaana.
Oletko pian valmis? —Olen. Kaksi minuuttia.
Tässä. Terveiset Jakobelta. Toivottavasti kokous sujuu hyvin.
Olen odottanut tätä lapsesta asti, Ivan.
Montako isäsi ystävää on paikalla? —Seitsemän tai kahdeksan.
Mikä ihme tämä on? —Se tuotiin eilen.
Teetätin sen Itävallassa. Onko se näköinen?
Prikulleen.
Väki kuljeskelee tuolla tietämättä, että kohta me teemme historiaa.
Me valamme perustan uudelle kansalliselle laitokselle.
Se on valtavaa. —Varttia vaille kymmenen. Kiirehdi.
Jotta voimme yhdistää Tanskan kaikki kolkat, —
ja jotta reuna—alueista tulee osa modernia yhteiskuntaa, —
meidän on unohdettava sianlihan ja voin autuus —
ja sen sijaan tehtävä viljely— yhteiskunnasta valtiomme osa.
Siksi, kuten jo aluksi kerroin, minun kanavaprojektini —
yhdistettynä tuuli— ja aaltovoimaan on ratkaisevan tärkeä.
Lupaan teille, hyvät herrat, ettei sijoituksenne mene hukkaan.
Päinvastoin, kun Tanskasta tulee energian suhteen riippumaton, —
rahaa suorastaan virtaa sisään.
Kiitos, että tulitte tänne —
kuuntelemaan Tanskan uuden voimalaitoksen suunnitelmia.
Tämä konsortio, joka koostuu yksityisistä sijoittajista, —
on tehnyt tiettyjä laskemia, ja olemme päätyneet siihen, —
että projekti on rahallisesti toteuttamiskelpoinen.
Tietenkin se vaatii viranomaisen hyväksynnän.
Herra Sidenius oli yhteydessä korkea—arvoiseen viranomaiseen, —
ja tapaaminen päättyi onnettomasti henkilökohtaisista syistä.
Olemme olleet yhteydessä kyseiseen henkilöön, —
ja kun hän hetken kuluttua astuu tuosta ovesta sisään, —
kehotamme herra Sideniusta —
pyytämään häneltä varauksettomasti anteeksi.
Voisitko, Isak?
Olkaa hyvä.
Hyvät herrat...
Vaaditteko vakavissanne, että pyydän häneltä anteeksi?
Miksi?
Miksi? En hyväksy minkäänlaista holhoamista.
Olen työstänyt projektiani itsenäisesti.
En salli, että siihen puututaan vastaisuudessakaan.
Kai te ymmärrätte, että ilman yli—insinöörin hyväksyntää —
projektia ei voi toteuttaa?
Yli—insinööri nöyryytti minua.
Hän pilkkasi projektiani.
Hänen pitäisi pyytää anteeksi minulta.
Kieltäydyttekö siis pyytämästä anteeksi?
Kyllä. En todellakaan pyydä anteeksi —
vallanhimoiselta tyrannilta ja ahdaskatseiselta tärkeilijältä.
Olen pahoillani.
Onko tuo lopullinen sananne?
Kyllä on.
Kokous on siis päättynyt.
Konsortio on niin muodoin hajotettu.
Oletettavasti monikin herroista —
on pahoillaan kokouksen lopputuloksesta.
Ajattele, että minun olisi pitänyt pyytää anteeksi —
siltä vallanhimoiselta, leppymättömältä ihmiseltä.
Kuka tässä oli leppymätön? —Alatko sinäkin?
Olisiko se nyt ollut niin iso asia, kun se olisi pelastanut projektisi?
Kyllä, minun maailmassani. Asenteesi hämmästyttää.
Sanot aina, että tarkoitus pyhittää keinot.
Tämä todisti minulle mädän yhteyden —
rahamaailman ja vallanpitäjien välillä.
Ja ilmeisesti sinä tuet sitä.
Mitä tarkoitat?
Jos minun pitää noudattaa tuota sinun elämänohjettasi, —
silloin puhuimme yhdessä viimeisen kerran.
Mitä sinä sanot?
Arvostat sellaisia luonteenpiirteitä, joita minulla ei ole.
En kuullut tuota.
Voin vain todeta, että kokouksen lopputulos oli suuri pettymys.
En nöyrry sellaisen tyrannin edessä näin tärkeässä asiassa.
Jatkossa pyydän, Per, —
että muistat paikkasi tässä perheessä —
ja käyttäydyt sen mukaisesti arvokkaasti ja asiallisesti.
Olenko riittävän selväsanainen, Per?
Kyllä.
Jakobe.
Oletko kuullut? —Mitä?
Tule, Per. Tule istumaan viereeni.
Onko äitisi nimi Kristine Margrethe?
On. Miksi kysyt?
Hän on kuollut, Per.
Mitä sinä puhut? —Luin ilmoituksen lehdestä.
Huomasin nimen. Papin leski.
"Rakas äitimme Kristine Margrethe Sidenius —
nukkui tänään ikiuneen" Allekirjoituksena lapset.
Tiesitkö, että äitisi oli kuolemassa? —Tiesin, että hän sairasteli.
Mutta en tiennyt, että hän oli niin sairas.
Kun miettii, millaisen elämän hän eli.
Niin paljon lapsia. Niin vaikea aviomies.
Köyhyyttä. Eikä hän silti koskaan valittanut.
Muistan, miten kerroit hänen sanoneen:
"Älkää minua säälikö."
"Säälikää miestäni ja lapsiani."
Se, mikä on pois, on pois.
Puhutaan jostain muusta. Puhutaan sinusta.
Lähdettäisiinkö matkalle, Per?
Pian.
Englantiin. Vain sinä ja minä.
Kihlamatkalle.
Siellä voimme elää pelkästään rakkaudellemme —
ja suunnitella rauhassa häitämme.
Minulla on myös iso uutinen, jonka haluan kertoa sinulle.
Lähde mukaan kesäasunnolle. Vierashuone on valmiina.
Äiti ja isä arvostaisivat, että kertoisimme äitisi kuolemasta.
Olemme sen heille velkaa. Nyt kun olemme melkein perhettä.
En ole heille mitään velkaa paitsi rahaa.
En tarkoittanut sitä. He eivät ole ikinä maininneet rahoja.
Minä olen ajatellut sitä.
Haluan velkani pois. Haluan olla riippumaton.
En sinusta, mutta perheesi rahoista.
Ei niiden rahojen tarvitse olla sinulle mikään ongelma.
En halua olla velassa perheellesi.
Päivää. Etsin toimistosihteeri Sideniusta.
Toinen kerros, neljäs ovi oikealla. —Kiitos.
Sisään.
Luin lehdestä, että äiti on kuollut. —Niin.
Luulin, että olit ulkomailla. —Miten hän kuoli?
Signe oli äidin luona aamusella laittamassa hänen hiuksiaan.
Äiti pyysi vähän kärsimättömästi Signeä kiiruhtamaan.
Sitten äiti sulki silmänsä ja nukkui pois rauhallisesti.
Hän kirjoitti jäähyväiskirjeen jokaiselle lapselle.
Sinullekin on kirje.
Pienen paketin kera.
Äiti haudataan isän viereen Jyllantiin.
Äidin ruumis viedään laivalla huomenna iltapäivällä.
Sitä ennen pidämme muistohetken kotona arkun ympärillä.
Olisimme pahoillamme, jos jäisit sieltä pois.
Luulen, että monista syistä minun on paras pysyä poissa.
Morsiameni haluaisi varmasti tulla, —
mutta hän ei varmaankaan olisi tervetullut.
Ei, olet oikeassa.
Peter Andreas?
Työvelvollisuuksien vuoksi en pääse saattamaan äitiä.
Voisitko sinä kerrankin unohtaa itsepäisyytesi —
ja osoittaa äidille kunnioitusta lähtemällä saattamaan arkkua?
Tiedät kaiketi vastaukseni.
Pojalle Peter Andreakselle Herramme Kristuksen nimessä.
Kirjoitan sinulle tämän —
sillä vielä kerran ennen kuin silmäni sulkeutuvat —
yritän puhua sydämellesi.
Et seuraa Herran tietä, mutta toivon sydämestäni, —
että osoittaisit nöyryyttä ja pyyteetöntä rakkautta —
lähimmäisiäsi kohtaan.
Saisinko kynän ja paperia? —Tässä.
Maasta sinä olet tullut.
Maaksi pitää sinun jälleen tuleman.
Vapahtajamme herättää sinut viimeisenä päivänä.
Olipa yllätys.
Kaipasin raitista ilmaa äidin hautajaisten jälkeen.
En keksinyt tätä kauniimpaa paikkaa.
Kuinka kauan viivytte?
Vain pari päivää. Velvollisuudet kutsuvat.
Tulin vain kiittämään pastoria. —Ei ole mitään syytä.
Äitinne oli vaatimaton ja velvollisuudentuntoinen ihminen.
Sellaisena hänet muistetaan. —En tuntenut vanhempianne.
Törmäsin heihin muutaman kerran. Olimmehan lähes naapureita.
Minun ja pastori Sideniuksen käsitys kirkon tehtävästä oli erilainen.
Mutta kunnioitin häntä. Hän oli harras työntekijä.
Miltä tuntuu olla taas kotona?
Tunteeni ovat ristiriitaiset. Minähän lähes lähdin pakoon.
Mutta luonto on vaikuttava. Se häkellyttää.
Luonnosta voi ammentaa paljon elämänviisautta.
Luin lehdestä kihlauksestanne Kööpenhaminassa.
Sidenius ei ole kovin yleinen nimi.
Tuleva appenne on varakas ja vaikutusvaltainen mies.
Naitte valtavan omaisuuden.
Ei ole hullumpaa päästä elatusvelvollisuudesta.
Rahalla ei ollut merkitystä.
Insinöörinä ansaitsen riittävästi voidakseni elättää perheen.
Kertokaapa. Kyselen häistä silkasta uteliaisuudesta.
Siis kirkollisesti, juutalaisnainen ja papin poika...
Tuo on jo liikaa, Johannes. Älä tenttaa vierastamme.
Ettekö maistaisi pikkuleipiä? Inger on leiponut.
Maistakaa toki. Älkää suotta kursailko.
Ottakaa. —No jos sitten...
Kiitos.
Jakobe, tiedätkö, milloin Per palaa takaisin?
Hän lähetti vain lyhyen sähkeen, ja sitten hän oli poissa.
Et siis tiedä, milloin näemme hänet? —Hautajaisten jälkeen kaiketi.
Haluan saada tietyt lainopilliset asiat järjestykseen ennen häitä.
Tietenkin, isä. —Hyvä.
Ihanaa olla poissa suurkaupungista.
Elämä siellä voi olla monimutkaista ja rasittavaa.
Kun taas täällä... Oletteko ollut Kööpenhaminassa?
En koskaan. Mutta olisi kiva nähdä suurkaupunki.
Nähdä hienoja ihmisiä, jollaisia te tunnette.
Pidänkö käsineitä? —Kiitos.
Morsiamenne on epäilemättä paitsi rikas myös hyvin kaunis.
Anteeksi. Säikäytin teidät. —Tulitteko takaisin?
Minulla oli täällä asioita.
Ja löysin käsineenne taskustani.
Olkaa hyvä. —Kiitos. Etsin niitä kaikkialta.
Haluaisitteko lähteä kävelylle?
... sulut huolehtivat riittävästä vedensyvyydestä, —
jotta suuret alukset pääsevät perille asti...
Pitkästytän teitä. —Ette lainkaan.
Olette yhtäkkiä kovin vakava. —Olenko?
Toivottavasti ette siksi, kaipaatte morsiantanne.
En lainkaan. Siksi vain, kun olen taas täällä.
Pois sieltä. Tunnen jollain lailla kaipuuta kotiin. Onnentunnetta.
Ettekö ole onnellinen Kööpenhaminassa? —Olen.
Mutta kaikki se, minkä eteen puursin...
Olen todellakin puurtanut kovasti.
Se on koitunut epäonnekseni.
No mutta... Minun on aika palata kotiin.
Ettekö saa unta?
Huomenta, pastori. En ikävä kyllä.
Onko syynä keho vai sielu? —Sielu.
Lukittu ulos vai sisälle? —Kaiketi molempia.
Tulkaa, herra Sidenius. Kävellään vähän. Kertokaa.
Eniten tunnen olevani loukussa.
En pysty nukkumaan. Ajatukset pyörivät mielessäni.
Olen hämmentynyt. Olen jännittynyt.
Olenko koettelemusten tiellä? Saanko nyt rangaistuksen?
Rangaistuksen elämästäni?
Onko tämä Jumalan tuomio elämästäni?
Enkö siksi saa rauhaa?
Vai onko tämä koti—ikävää?
Vai tekeekö isäni kirous minut niin rauhattomaksi?
Herra Sidenius, älkää piinatko itseänne turmiollisilla ajatuksilla.
Olette itse oma vihollisenne. Astukaa ulos vankilastanne.
Älkää pelätkö. Jumala on kanssanne. —Antakaa minulle siunauksenne.
Antakaa anteeksi, että tuotin pettymyksen äidille ja isälle.
Tuotin pettymyksen Ivanille ja Jakobelle.
En halua enää vahingoittaa ketään.
Nouskaa ylös, herra Sidenius. —Ansaitsen rangaistuksen.
Nöyryys on taivaan hinta sielun rauhalle.
Olette ottanut ensi askeleen ymmärryksen ja nöyryyden tiellä.
Jääkää tänne vielä hetkeksi. Itkekää, jos siltä tuntuu.
Minä menen nyt.
Herra Sidenius, tekö?
Isä ja äiti ovat vierailulla, mutta he palaavat pian.
Haluatteko kupin kahvia?
Ei.
Tehän olette kihloissa.
Ettekö ymmärrä?
Sanokaa, että haluatte olla minun.
Ihanaa, että palasit. Minulla oli ikävä sinua.
Yritin ylipuhua äidin ja isän lähtemään pois kesäasunnolta.
Halusin olla täällä, kun palaat. Mutta isä haluaa olla maalla.
Lähdetkö kanssani sinne illalla? —Lähden.
Morsiuspukuni ommellaan tuolla.
Enempää et saa tietää. Siitä tulee koruton ja tyylikäs.
Hain liput Englantiin. Tässä.
Ensin menemme junalla Esbjergiin ja sieltä laivalla Harwichiin.
Sitten olemme kahden kihlamatkallamme.
Odotan sitä kovasti. Entä sinä?
Joko odotat jännittyneenä suurta uutistani?
Vaikutat kovin vakavalta.
Mietitkö äitisi hautajaisia?
Sitäkin, mutta Jakobe... Meidän täytyy puhua.
Jos se koskee häitä, isä haluaa, että otat häneen yhteyttä.
Hän haluaa keskustella sinun ja lakimiehen kanssa.
Kiitos.
Ei, tämä on vakavampaa.
Jakobe...
Olet täydellisin tapaamani ihminen.
Olet merkinnyt minulle paljon. Kukaan ei ole ollut niin tärkeä.
Mutta nyt olemme suuren valinnan edessä.
Elämämme suurimman päätöksen. Viime aikoina...
Viime aikoina olen pohtinut, —
kuulummeko tosiaan yhteen.
Olemmeko koskaan kuuluneet yhteen?
Ehkä tämä oli vain päähänpisto minun puoleltani.
Sinun puoleltasi? —Niin.
Ehkä tämä oli virhe. Siksi, että tahdoin niin kovin.
Viime aikoina olen miettinyt, —
että olemme liian erilaisia.
Ja ettemme ehkä koskaan voisi olla täysin onnellisia yhdessä.
Pitemmän päälle. —Etkö usko siihen?
Minä epäilen.
Ja siksi on kaiketi parasta, —
että lopetamme tähän.
Ennen kuin on tapahtunut mitään suurta vahinkoa.
Sinä siis purat kihlauksen?
Olen pahoillani, Jakobe. Olen todella pahoillani.
Miten... Miten voit puhua...
Miten voit puhua suhteestamme —
kuin se olisi ollut olemassa vain siksi, että sinä tahdoit.
Ikään kuin minä en olisi koskaan rakastanut sinua?
Etkö ymmärrä, että olen ollut kuihtua —
rakkaudesta ja kaipuusta sinuun?
Ehkä et tiedä, mitä tarkoittaa toisen ihmisen rakastaminen.
Ehkä siksi, että tunnet vain intohimon kielteisen puolen.
Itsekeskeisyyden ja itserakkauden.
Siinä näet. Olemme liian erilaisia.
Vai mitä?
Mikset voi sanoa suoraan, miten asia on?
Pyydän sinua edes olemaan rehellinen.
Onko sinulla joku toinen?
Sanot jo itsekin, että olemme liian erilaisia.
Kerro totuus, Per.
Voin kunnioittaa sinua, jos tämän yhden kerran olet rehellinen.
Myönnä, että olet rakastunut toiseen naiseen.
Mistähän he puhuvat? Nainen ei näytä iloiselta.
Tuo on kaiketi Sideniusten luonteenpiirre.
Että syvimmät, surkastuneet tunteesi ovat niin mahtailevia.
Herra varjelkoon.
Ne vain peittävät sinun turhamaisuuttasi.
Sinun kypsymättömyyttäsi.
Ymmärrän suuttumuksesi, Jakobe.
Ymmärrän sen hyvin, ja olen pahoillani, —
että tämän täytyi päättyä tällä tavoin.
Ainakaan minun ei nyt tarvitse ottaa sinun sivistymätöntä nimeäsi.
Ehkä voisit ilmoittaa isällesi, että aikomukseni on —
maksaa joka ikinen kruunu hänen antamastaan lainasta takaisin.
Korkoineen.
Anna. Hoitaisitko nämä kirjeet herra Sideniuksen osoitteeseen?
Kyllä, neiti Salomon.
Katsoisitko, että tämä ilmoitus julkaistaan Berlingske Tidendessä?
"Philip Salomon vaimoineen ilmoittaa, että heidän tyttärensä Jakoben —
kihlaus insinööri P. A. Sideniuksen kanssa on purkautunut."
Onko tämä pilaa? —Ikävä kyllä ei.
Miksei minulle kerrottu? —En ollutkaan mielissäni...
Entä hänen projektinsa? Ja meidän sijoituksemme?
Hän allekirjoitti sopimuksen takaisinmaksuehtoineen.
Lainan vakuudeksi —
tarjoan tuuli— ja aaltokoneideni patenttia.
Olisi hienoa, jos saisin rahat mahdollisimman pian.
En tiedä teidän koneidenne arvoa, —
mutta päätökseeni vaikuttaa se tietooni tullut asia, —
että kihlauksenne neiti Salomonin kanssa on purkautunut.
Liiketoimintamme periaate on se, ettemme ryhdy mihinkään, —
mille pankki ei saa vakuutta.
Ikävä kyllä en siis voi myöntää teille lainaa.
Äiti.
Niin, tyttöni?
Muistatko, kun puhuin vierailusta Rebekkan luokse Breslauhun?
Niin? —Haluaisin toteuttaa sen nyt.
Mutta minulla ei ole rahaa matkaan. Voisitko pyytää isältä apua?
Milloin aiot lähteä? —Mahdollisimman pian.
Kenties jo huomenna.
Siksi siis olet ollut niin sulkeutunut viime aikoina.
Olenko? Suo anteeksi.
Tietääkö joku? Eikö edes sisaresi tai Ivan?
Vain Rebekka tietää.
Hän tietää hyvän lääkärin. —Älä vaivaa tällä isän mieltä.
Huolehdin sinulle rahat matkaan ja asian hoitamiseksi.
Lepää sitten kunnolla sen jälkeen.
Ja jos joku kysyy, kerromme, että sinun täytyi päästä pois.
Miten ajattelitte nyt toteuttaa projektin?
Ilman Salomonia? Ilman pankin ja teollisuuden miehiä?
Entä Bjerregrav? Olette järjiltänne.
Kävisikö pienempi laina? —Mihin te sitä tarvitsette?
Olen velkaa Salomonille ja olen menossa naimisiin Jyllannissa.
En voi myöntää teille lainaa.
Käsittämätöntä, ettette ole enää Salomonin vävy.
Miten noin kunnianhimoinen mies voi hylätä sellaisen mahdollisuuden?
En vieläkään käsitä.
Jakobe?
Haluaisin pyytää teiltä anteeksi, —
mistä taannoin kieltäydyin, herra yli—insinööri. Anteeksi.
Asia on niin, että olen taloudellisissa vaikeuksissa.
Nyt pyydän yli—insinöörin ymmärrystä.
Ehkä voisitte vielä kerran ottaa projektini harkintaan.
Saatte kernaasti johtaa projektia ja esitellä sen kiinnostuneille, —
jotka ehkä voisivat myöntää minulle vähän ennakkoa.
Pelkäänpä, että on liian myöhäistä, herra Sidenius. Kiitos käynnistä.
Muistatte minut ehkä ajalta, jolloin olin köyhä. Kylläpä ajat muuttuvat.
Asia on niin, että menen naimisiin varakkaan paronittaren kanssa.
Lähden kaupungista, joten päätin luopua näistä tavaroista.
Huomaatte, että puvut on tehty hienoimmasta italialaisesta villasta.
Annan niistä kolme kruunua.
Saatte myös rintakuvan. Se on tehty...
Sitä on mahdoton saada myydyksi, ja kirjat ovat saksaksi.
Kukaan ei osta saksalaisia kirjoja.
Voitte saada myös piirustukset. —En voi myydä käytettyä paperia.
Niin, ja tie Herran luo on koettelemusten tie.
En käsitä, mitä höpötätte. —Ettekö tiedä, kuka minä olen?
Minä kerron teille.
Olen Jumalan poika. Nero!
Muistakaa, että mikä pimeydessä sikiää, se saa rangaistuksensa.
Pitäkää surkeat rahanne, mutta varokaa —
hänen kiroustaan.
Eikö siinä olekin nuori insinööri Sidenius?
Onpa siitä aikaa. Voinko jotenkin auttaa?
Voisitteko pyytää Jakobea tulemaan tänne alas?
Hän on matkustanut pois.
Pidemmäksi ajaksi.
Näytätte kurjalta, hyvä mies.
Muistatteko ensimmäisen keskustelumme?
Onni on houkan holhooja ja tuuri murheen isä.
Ylpeys käy lankeemuksen edellä.
Äidille.
Lise?
Näyttää hyvältä. Hagbart?
Noin. Ei.
Seiso kunnolla. Selkä suoraksi. Selkä suoraksi.
Hyvä. Ei, kynnet.
Toinen käsi.
Hyvä. Pidä selkä suorana. —Kyllä, isä.
Kädet ylös.
Toivokaamme apostolien lailla, —
että Jeesuksen Kristuksen armo, Taivaan isän rakkaus —
ja Pyhän hengen yhteys olisi meidän kanssamme. Aamen.
Päivää, Jakobe. —Eybert.
Siitä on aikaa. —Todellakin.
Olet ollut matkoilla. —Avasimme toimiston Saksaan.
Tytöt puhuvat nyt sujuvaa saksaa. Terveiset heiltä.
Mukava kuulla. Kerro heille lämpimät terveiseni.
Suo anteeksi, jos olen tungetteleva.
Mutta haluan kertoa, että olen unohtanut kaikki pettymykset.
Aika parantaa haavat. Olen antanut kaiken anteeksi.
Ellet pidä minua liian röyhkeäni, tahtoisin kysyä, —
haluaisitko, luonnollisesti kun sinulle sopii, —
että menisimme yhdessä konditoriaan?
Tai ulos syömään kahden kesken.
Rakas Eybert.
Olet aina ollut niin hyvä, kohtelias ja hienotunteinen.
Voisimmeko yrittää uudelleen, Jakobe?
Sinä olisit varmasti ollut rakastava aviomies.
Mutta emme olisi olleet onnellisia yhdessä, sillä en rakasta sinua.
Taas tullaan häiritsemään.
Ensinnäkin, Per. Miten tulevaisuusprojektisi sujuu?
Olen viimeistelemässä projektia Esbjergin uudesta satamasta, —
josta tulee Euroopan laivaliikenteen keskus —
satamineen, telakoineen ja varastoineen.
Miten aiot toteuttaa suunnitelman?
Viranomaiset on mahdoton saada muuttamaan mieltään.
Ymmärrän. Entä muuten?
Kun et puuhaile tulevaisuudenvisiosi kanssa.
Auttelen kotona. Tai mietiskelen.
Asiahan on niin, Per, —
että sinun ja Ingerin koti kolmen lapsen kanssa maksaa rahaa.
Teillä on maksamattomia laskuja.
Otan asian esiin siksi, etten pysty jatkuvasti tukemaan teitä.
Tulin etsimään ratkaisua. Teillä on taloudellisia ongelmia.
Kiellän sinua puuttumasta meidän asioihimme.
Pyydän sinua olemaan puhumatta tuolla sävyllä.
Tulin etsimään ratkaisua rahaongelmiisi.
Kuuntele, Per. Törmäsin eilen nuoreen tilalliseen Brückiin.
Hän oli kuullut insinööritaidoistasi.
Hän on rikas ja haluaa vähentää peltojensa vetisyyttä, —
joten ehdotin, että hän ottaisi sinuun yhteyttä.
Tervetuloa, herra Sidenius. —Kiitos.
Vaimoni Inger, mutta te kaiketi tunnettekin.
Lapsuudesta asti.
Tervetuloa, Inger. —Kiitos. On mukavaa olla taas täällä.
Tehdäänkö pieni kävely? —Toki. Ottaisitteko tämän?
Yksinkertainen viemäröintijärjestelmä on ehkä liian pieni työ —
teidänlaisellenne insinöörille, herra Sidenius.
Päinvastoin, autan mielelläni paikallisia.
Onko tämä toteutettavissa? —Ilman muuta.
Muutamilla ojituksilla voidaan laskea pohjaveden tasoa, —
jolloin laajat alueet voidaan muuttaa pelloiksi.
Se vaatii tehokkaita pumppuja, joita voidaan käyttää tuulivoimalla.
Yksi tuulimylly pumppuasemaa kohden.
Olin vallan unohtanut, että tämä niitty yltää järvenrantaan asti.
Voisinko jonain päivänä tulla tänne lasten kanssa?
Ilman muuta.
He voivat uida ja kalastaa mielin määrin.
Soutuveneet ovat käytettävissä.
Päivää.
Oletko ollut täällä koko päivän?
Paleletko?
Sinulla on hienot letit. Oletko itse palmikoinut ne?
Ole hyvä.
Voinko auttaa? —Voitte jakaa lapsille leipää.
Ole hyvä. —Kas tässä.
Ole hyvä.
Anteeksi, mutta kuka olette? —Kävelin vain tästä ohi.
Olen Jakobe Salomon. Päivää. —Tiedättekö, missä olette?
Itse asiassa en. —Tämä on NNKY.
Ymmärtänette, ettemme voi ottaa tänne väkeä, jolla on teidän uskonne.
Minun uskoni?
NNKY on kristillinen yhdistys. Missionäärinen.
Ole hyvä. —Kas tässä.
Ymmärrän. Olen pahoillani.
Tämä ohjaavat tuulen tähän.
Kun tuuli puhaltaa, siivet liikkuvat näin, —
ja se saa aikaan sähköä, jolla tuotetaan virtaa.
Ymmärrätkö? Noin. Ei.
Hagbart, nyt sinä rikoit sen. Katso nyt, mitä teit!
Älä ole niin kömpelö. Nyt pyydät isältä anteeksi.
Pyydä isältä anteeksi!
Hagbart, pyydä isältä anteeksi.
Hagbart! Tule takaisin ja pyydä isältä anteeksi nyt heti!
Nukkuvat pienet? —Ingebor ja Lise nukkuvat.
Hagbart valittaa vatsakipua.
Hän nukahtaa varmaan pian.
Etkö voisi olla hänelle vähän lempeämpi?
Hän on herkkä pieni poika.
Toki.
Hän on nokkela poika, joka kaipaa isäänsä.
Tuletko nukkumaan? —Luen ensin lehden loppuun.
Hyvää yötä, kulta. —Hyvää yötä.
Tuotin teille pettymyksen, kun en perustanut perhettä ja saanut lapsia.
Mutta sen sijaan tahtoisin perinteidemme mukaan —
auttaa hädässä olevia.
Siksi olen päättänyt perustaa Kööpenhaminaan köyhäinkoulun.
Tiedän, että se nielee minun koko perintöni.
Minulla ei ole omia jälkeläisiä, —
joten se on minusta kaikkein järkevin tapa käyttää ne varat.
Neiti Salomoin. Olemme valmiit. —Tulkaa kaikki tänne luokseni.
Pienet eteen.
Siirrytään vähän. Siirrytään kuin pieni juna.
Näin on hyvä. Katsokaa tuota komeaa herraa.
Katsokaa tuohon laatikkoon. Näettekö sen? Seisokaa liikkumatta.
Yksi peruna, kaksi perunaa, kolme perunaa. Hienoa.
Lapset tuskin näkevät vanhempiaan, kun nämä ovat aina töissä.
Olemassa olevat koulut muistuttavat rangaistuslaitoksia.
Poliisi kohtelee julmasti hädänalaisia lapsia —
ja lähettää heitä köyhäintaloon.
Tai pappi, jonka pitäisi opastaa lapsia, —
saarnaa vain tuomiopäivästä ja helvetistä.
Miten lapset silloin voisivat oppia lähimmäisenrakkautta —
ja varttua kunnon ihmisiksi?
Haluan muuttaa koulun vaihtoehtoiseksi kouluksi.
Turvapaikaksi.
Olen nähnyt, miten kurja lapsuus voi turmella ihmisen.
Tärkeintä oli luoda paikka, joka voi murtaa sosiaalisen perinnön.
Käy sisään, Hagbart.
Äiti pyysi sanomaan sinulle hyvää yötä.
Käy sisään.
Tein tämän, koska rikoin sen toisen myllyn.
Kiitos, poikaseni.
Ethän pelkää isää?
Me löydämme kyllä yhteisen sävelen, eikö niin?
Haluatko, että poistun?
Miksi?
Tuntuu siltä, että haluaisit olla yksin.
Ymmärrän, että sinulla on vaikeaa, mutta etkö voisi puhua isän kanssa?
Ehkä hän voi auttaa sinua löytämään lohtua Jumalasta.
Olen etsinyt häntä, mutta olen löytänyt vain itseni.
Sille, joka on löytänyt itsensä, Jumala on tarpeeton.
Mikä sinua vaivaa, Per?
Jotkut ihmiset ajautuvat kohti tuhoa.
He löytävät vapautuksen vain toivottomuudessa ja yksinäisyydessä.
Mitä sinä puhut, Per?
Välillä ajattelen, että olisi paras, etten olisi täällä.
Lupaa minulle, ettet vajoa minun kanssani, Inger.
Per...
Siinähän se syntymäpäiväsankari on. —Olettepa hienoina.
Hyvää syntymäpäivää, Hagbart. —Tästä saata paketin.
Pokkaa ja kiitä. —Kiitos.
Päivää.
Onneksi olkoon, Hagbart. —Pokkaa ja kiitä.
Kiitos kutsusta. —Mukavaa, että pääsit tulemaan.
Tulkaa sisään.
Hän on nokkela poika. —Kylläpä sää suosii.
Mukavat juhlat.
Omenatorttu saapuu. —Onneksi olkoon, Hagbart.
Näyttää hyvältä. —Saatko otettua itse?
Ehkä Brück voi auttaa.
Laskin veneen vesille. Haluatko tulla soutelemaan, Hagbart?
Kuulostaa mukavalta. Isä, otatko kahvia?
Lähettäkää lautasia eteenpäin. —Maistuuko hyvältä?
Minäkin otan vähän. —Onneksi olkoon.
Kiitos teille kaikille. Kiitos lahjoista.
Hän on ollut kiltti poika, kun sääkin näin suosii.
Niin on. Aivan esimerkillinen.
Inger, minun täytyy poistua hetkeksi.
Unohdin kertoa sulun rakentajille, että...
Täytyykö sinun mennä nyt?
Eikö se voi odottaa vähän? —Tulen pian takaisin.
Joko riittää?
SEURAKUNTAPASTORI J. P. SIDENIUS
Juutalaisen pohatan tytär perusti köyhäinkoulun
M—E sanoo "me".
T—E sanoo "te".
Neiti Salomon? Minulla on teille henkilökohtainen kirje.
Kiitos.
Tulit sittenkin. —Onpa siitä aikaa.
Näin sinä siis asut. Keskellä erämaata.
Olen tuntenut itseni —
vieraaksi ja juurettomaksi koko ikäni.
Mutta täällä...
Tiedän viimein, kuka olen.
Jumalattomassa yksinäisyydessäni.
Ilman sitä olisin ollut keskeneräinen ihminen.
Ikuisesti Sidenius.
Nyt tunnen itseni vapaaksi.
Olen seurannut elämääsi, mutten tiennyt, että olit vakavasti sairas.
Minulla on syöpä. Lääkärin mukaan aikaa ei ole paljon.
Ottaisitko kahvia?
Kerro Kööpenhaminasta.
Olemme puhuneet sinusta paljon, Per.
Kaikesta silloisesta rähinästä huolimatta —
isä ja Ivan ovat sitä mieltä, että teit oikein.
Olen varma, —
että jonain päivänä maailma näkee keksintösi tarpeellisuuden.
Siihen liittyen minulla olisikin kysymys, Jakobe.
Ottaisitko pienoismallini esille kouluusi?
Innoitukseksi lapsille. —Ilman muuta.
Ilman muuta sen paikka on siellä.
Varsinainen syy, miksi pyysin sinut tänne...
Halusin antaa sinulle tämän.
Testamenttini. Määräsin koulusi yksinperijäksi.
Siinä. Summa on 12 600 kruunua.
Se ei ole paljon, mutta sen olen pystynyt säästämään.
Halusin kuulla, —
haluatko ottaa tämän lahjani vastaan.
Miksi en ottaisi?
Vaikka me kaksi olimme hyvin erilaisia.
En tainnut koskaan kunnolla ymmärtää sinua.
Siksi olen sitäkin kiitollisempi lahjastasi.
Loukkasinko sinua syvästi?
En haluaisi muuttaa elämässäni mitään, Per.
Tunnen suurta onnea siitä, että sain tuntea sinut.
Sekä ilon että aiheuttamasi surun johdosta —
löysin elämälleni sen todellisen tarkoituksen.
Perustamani koulu —
on yhtä paljon sinun kuin minunkin aikaansaannostani.
Siitä on jollain tavalla tullut yhteinen lapsemme.
Kiitos.
ONNEN POIKA
Suomennos: Arja Sundelin Scandinavian Text Service 2018